Dette har hendt.
Sprøytene du ga meg,
må ha forhindret cellene mine i å brytes ned.
Vi skal finne en kur.
Jackpot.
Det er en felle! Vi må ut herfra nå!
Be ingeniørene gjøre seg klare, og be dr. Kelly forberede teamet sitt.
- Hør. - Michaels database.
Store deler av den, kanskje alt sammen.
Han vil tvinges på flukt. Han vil være ferdig!
Du er fratatt kommandoen med øyeblikkelig virkning.
Hvem skal ta over?
Jeg.
God ettermiddag, dr. Keller.
Hvordan går det med min nyeste pasient?
Han vil bare sove hvis jeg holder ham og er i bevegelse.
Jeg har gått gjennom halve byen og tilbake.
Foreldrene mine pleide å sette meg i bilen.
Faren min kjørte
rundt og rundt klokken tre om natten.
Det ville vært herlig. Da kunne jeg i hvert fall sitte.
- Jeg ville takke deg. - For hva da?
Jeg møtte Kanaan i dag.
- Hvordan går det med ham? - Mye bedre.
Han er seg selv igjen, på alle måter.
Jeg skal be om at han og mange av de andre
får lov til å vende tilbake til byen,
så snart mr. Woolsey kommer i Daedalus.
Tenk at Sam ikke kommer tilbake.
Det er vanskelig.
Uansett, det var ikke jeg som kurerte Kanaan og de andre hybridene.
Det var dr. Becketts retrovirus, og du kan takke ham personlig
hvis jeg bare kunne forstå skrømtenes data.
Du tror svaret finnes der et sted.
Vi vet han ga Carson et serum
som forhindret at organene hans sviktet,
og jeg tror jeg kan ha funnet det, jeg må bare være sikker.
Han er i hvert fall trygg nå.
Teknisk sett, ja.
Jeg hater tanken på at han er innestengt i den kassen.
Rodney pleier å besøke ham.
Han står foran ham og forteller siste nytt.
Er det sant?
Jeg gikk inn dit en gang,
og han lot som han sjekket systemet eller noe.
Han overrasker meg noen ganger.
Plikten kaller igjen.
Ha en fin tur.
Ikke vær redd, Jennifer. Du finner sikkert det du leter etter.
Sir, Daedalus kom nettopp ut av hyperrommet.
Vi mottar et signal. Han kommer ned.
- Mr. Woolsey, velkommen tilbake. - Takk.
Vel...
Jeg tror jeg begynner med å gå gjennom deres siste rapporter.
Dine også, doktor.
Nå?
Jeg har vært isolert på Daedalus i tre uker.
Jeg vil gjerne bli oppdatert så fort som mulig.
Vi kan ha en full briefing i morgen.
Vennligst send resten av tingene mine inn til meg.
Ja vel, sir.
Fin tale. Veldig inspirerende.
Vi tar en serie til,
se om vi kan få resultatene til å normalisere seg litt.
- Doktor, du er her ennå. - Jeg sovnet.
Vel, ikke ta det ille opp,
men jeg tror du presser deg selv litt for hardt.
- Du burde ta det litt mer med ro. - Ja. Jeg skal legge meg nå.
- Er alt i orden? - Ja da.
Ja vel, god natt.
God natt.
- Har du sovet i det hele tatt? - Ser jeg så ille ut?
Nei. Jeg mente det ikke sånn.
- Det er... Veldig pen... - Takk.
Jøss. Nytt bord?
Woolsey hadde det med. Han ville ha med seg noe hjemmefra.
Et fire meter langt mahognibord.
Jeg skjønner ikke.
Jeg syntes oberst Carter gjorde en god jobb.
Enig. Vi beseiret replikatorene, vi ødela Michaels planer,
og det hersker forvirring blant skrømtene.
Alt dette skjedde mens hun ledet Atlantis.
- Det er problemet. - Jeg skjønner ikke.
Hun ble et offer for egen suksess.
Nå som trusselnivået er lavere,
benytter IOA sjansen til å gi en sivilist kommandoen.
Det er ikke bare det. Sam fulgte ikke akkurat protokollen.
- Ikke Weir heller. - Så i fire år
har de ventet på å få noen som gjør ting på deres måte.
- Jeg skjønner fortsatt ikke. - Da du var i framtiden
og så alt som skulle skje,
var ikke det at Woolsey tar over en av de tingene?
Vel, omstendighetene var annerledes.
Men det er litt urovekkende.
Kanskje det er vanskeligere enn vi trodde å forandre det som skjer.
Det er vel ingen grunn til bekymring.
Det at Sheppard er her, gjør stor forskjell, ikke sant?
Woolsey var ikke det rareste med den tidslinjen.
- Hva mener du? - Glem det.
Alle er visst kommet.
La oss sette i gang.
Først vil jeg gjerne gratulere dere
med suksessen med å ødelegge restene av Michaels organisasjon.
Bortsett fra én ting. Vi har ikke funnet ham.
Han var om bord på krysseren dere ødela rundt M2S-445.
Det kan hende han kom seg unna.
Du sikter til uttalelsen fra en av Michaels tidligere leiesoldater,
- som hevder å ha sett ham. - Det var det han sa.
Det er én ubekreftet rapport fra en svært upålitelig kilde.
Vel, noen stjal dvergskipet.
Jeg trodde man måtte De gamles DNA
- for å fly et av dem. - Ikke nødvendigvis.
Vi har utviklet en geneterapi som virker noen ganger.
Han er ansvarlig for hundretuseners død.
Er det det minste sannsynlig at han lever,
må vi prøve å finne ham.
Beklager, men jeg kan ikke bruke ressurser
på en endeløs jakt på ett individ
gjennom en hel galakse.
Selv om jeg visste med sikkerhet at han levde, ville jeg si nei
med mindre dere har nye, troverdige bevis på hvor han befinner seg.
- Har dere det? - Nei.
Da anser jeg saken for å være ute av verden, foreløpig.
Når det gjelder hybridfangene,
forstår jeg det slik at de befinner seg i en leir på fastlandet.
Det stemmer.
Hvor langt er rehabiliteringen kommet?
Doktor?
Ja.
Vel, vi har hatt noe suksess med en variant
av det originale retroviruset som skapte Michael.
Det fjerner skrømt-DNA
og gir dem tilbake deres opprinnelige menneskekropper over tid.
- Uten varige men? - Ingen vi har oppdaget så langt.
Mange har allerede fullført behandlingen.
De lurer på når de kan slippe fri.
- La oss ikke forhaste oss. - De er ofre.
Kanskje det, men inntil ganske nylig var de også fiender.
Greit. Da får vi bare holde dem der for bestandig.
Nei, vi skal holde dem der
til jeg er overbevist om at vi kan stole på dem.
Så var det vår venn i stasiskapselen.
Du har visst viet situasjonen mye oppmerksomhet i det siste.
Da vi fikk fatt i Michaels medisinske forskning,
syntes jeg at jeg burde prioritere å finne en løsning.
- Har du funnet en? - Kanskje.
Vi har funnet et serum som i det minste i testene
ser ut som det kan stabilisere kloneceller.
Så hva er problemet?
Carson var døden nær da vi plasserte ham der.
Jeg vil ikke ta ham ut før jeg er sikker,
men det er begrenset hvor mye labtester kan gi svar på.
Men det problemet vil vel aldri forsvinne?
Har du nådd grensen for hva forskningen kan si deg,
må du fatte en avgjørelse.
Enten gå videre, eller legg det til side og gjenoppta ditt vanlige arbeid.
Ikke sant?
- Er du sikker på dette? - Nei.
Men vi vil aldri bli sikre med mindre vi prøver.
Tar vi ikke sjansen nå, vil han kanskje bli der bestandig.
Ja vel.
Få ham på båren.
Forsiktig.
Ja vel.
- Hva nå? - Nå tar vi ham med til sykestua
og ser etter tegn på ytterligere forringelse av cellene.
Vi burde snart få vite det.
Hei. Hvordan føler du deg?
Bra. Hva skjedde?
Hva tror du? Vi tinte deg.
Det er fint å se deg igjen, Carson.
- Ja. Lenge siden sist. - Ja.
- Hvor lenge var jeg der? - Rundt to måneder.
- Har jeg gått glipp av noe? - Du vet, bare det vanlige.
Jeg har gode nyheter.
Det er ingen tegn på forringelse av cellene.
- Du klarte å gjenskape behandlingen. - Ja.
Jeg lar dem fortelle deg om det.
Bra jobbet.
- Vel, det er ikke en varig løsning. - Det er bra nok foreløpig.
- Få deg litt søvn. - Det er nok en god idé.
Der er du.
- Vakkert, ikke sant? - Det er vel det.
Jeg har virkelig savnet dette stedet.
Ikke bli for vant til det.
Hva mener du?
De skal sende deg tilbake til jorda.
Det er planlagt en oppkobling i ettermiddag.
Det var vel som man kunne vente seg.
Selv med disse sprøytene
vil det ta flere måneder før jeg kommer i form igjen.
- Rodney, dette er Teyla. Kom inn. - Vær så god.
Beklager at jeg forstyrrer, men jeg trenger hjelp.
Hva er det?
Dr. Keller skulle møtt meg til frokost i dag,
- men hun dukket ikke opp. - Kanskje hun ville sove lenger.
Det trodde jeg også, så jeg ville ikke forstyrre.
Men det var for fire timer siden.
Nå er hun for sent ute til skiftet og svarer ikke på radioen.
- Hva vil du jeg skal gjøre? - Få opp døren hennes.
- Jeg vil ikke bryte meg inn. - Det kan være noe i veien.
Greit, men hvis hun bare sover eller er naken eller noe,
skal dere påta dere skylden.
Ja vel.
For guds skyld, Rodney, få opp farten.
Jennifer, er alt i orden?
- Jennifer? - Hun må være bevisstløs.
Utvidede pupiller.
- Carson, unna senga. - Hva?
- Gå unna nå! - Hva er det?
Herregud.
- Oberstløytnant Sheppard, dette er Teyla. - Vær så god.
John, vi har et problem.
- Hva er det som skjer? - Vi er ikke sikre.
- Det var slik vi fant henne. - Det må ha skjedd i natt.
Jeg har sett noe liknende før.
- Hvor? - I en av Michaels laber.
Han utførte et slags eksperiment.
Vi må få det vekk.
Jeg vet ikke om det er så lurt.
Det er ut som slyngtrådene er festet til henne og senga.
Hvis vi river dem vekk, kan vi påføre henne store skader.
Vi kan ikke bare la henne ligge slik.
Vi må isolere henne
og ta med hele senga.
Da kan vi undersøke henne og finne ut hva vi har med å gjøre.
Vokser de greiene ut av kroppen hennes?
- Det ser slik ut. - Er hun ved bevissthet?
Beckett sier hjernen hennes er som hos en som ligger i koma.
- Dr. Beckett er ikke i aktiv tjeneste. - Han var den første som kom dit.
Han sier han har sett noe liknende før.
Da han var fange.
Han ble tvunget til å jobbe for Michael i to år.
Ingen kjenner bedre til dette enn han gjør.
Jeg skal forsøke å kutte noen av de tynne trådene.
Skalpell.
Takk.
Sånn. Pleier?
- Ingen endring. - Analyser det med en gang.
Blodtrykket faller, pulsen også.
Det var det jeg var redd for. Hun forsvinner.
Gi henne fem milligram atropin. Herregud!
Kom igjen.
Der er hun.
Jeg er lei for det. Jeg tør ikke gjøre flere snitt.
Det var det forsøket på å skjære henne løs.
Dr. Beckett, jeg vil gjerne snakke litt med deg.
Ikke vær redd, jeg skal få henne ut. I laben...
Jeg setter pris på det du prøver å gjøre,
men vi kobles av om en time.
Jeg står over denne gangen, om du ikke har noe imot det.
Hadde det ikke vært for dr. Keller,
måtte jeg kanskje blitt i det stasiskammeret for alltid.
Dr. Kellers rapport er helt klar.
Selv om tilstanden din er stabil,
har du store skader på indre organer.
Du skulle ligget på sykehus, ikke utført medisinske undersøkelser.
Det går fint.
Ved første tegn på problemer gir jeg meg, jeg lover.
Du er sikker på at det har noe med Michael å gjøre.
Det er ikke elveblest, er det vel?
Hvordan går det med henne?
Tilstanden er stabil, fortsatt minimal hjerneaktivitet.
Vi klarte å ta blod- og vevsprøver.
Da har vi en jobb å gjøre.
Du sender ham ikke tilbake?
Han er det nærmeste vi kommer en ekspert.
- Det er ikke helt etter boka. - Ikke bli for vant til det.
- Hvordan går det? - Sakte.
Men jeg fant noe i blodprøvene.
- Hva da? - Rolig.
Det er et fremmed patogen, foreløpig uidentifisert.
Jeg sjekker databasen.
- Er det mulig at hun blir en hybrid? - Jeg tror ikke det.
Jeg har sett flere variasjoner av prosessen,
men aldri noe slikt.
Det må ha noe med Michael å gjøre.
Hun har ikke vært borte fra planeten siden vi ble reddet.
Det har jeg også tenkt på.
Hvis det var der hun kom i kontakt med patogenet...
Du tror resten av oss også kan være eksponert.
Det er en mulighet.
Jeg trenger blodprøver fra alle som var på planeten,
- deg også, Rodney. - Flott.
Doktor.
- Ja? - Ja?
- Ja. - Hun er våken.
Takk.
Herregud.
Hva er det som skjer med meg?
Vi er ikke sikre. Det ser ut som en slags kokong.
- Gjør det vondt? - Jeg kjenner ingenting.
- Jeg kan ikke røre meg. - Ok, hør.
Ikke vær redd. Vi skal få deg ut.
- Hvem andre er her? - Hva mener du? Ingen.
Jeg vil ikke sove. Jeg er redd for at jeg ikke vil våkne.
- Jennifer? - Det er ikke min skyld.
Selvsagt ikke. Det er en fremmed organisme.
- Hva? - Carson fant den i blodprøven din.
Han skal finne ut hva det er,
og så skal vi finne ut hvordan vi tar knekken på det.
Hånden min.
- Hva med den? - Det var der det begynte.
- Jeg så det for noen kvelder siden. - Hvorfor sa du ingenting?
Jeg skulle undersøke det. Jeg vet ikke.
Det spiller ingen rolle. Vi skal fikse det. Jeg lover.
Det ser ut som det påvirker sinnet hennes.
Ja, hun sier hun hører stemmer,
som om det er noen andre i rommet.
Hvor raskt vokser det?
Nå fordobles massen annenhver time.
Takk.
Det handler ikke bare om dr. Keller lenger.
Jeg må vite om dette utgjør en trussel mot basen.
- Ja, definitivt. - Hva mener du?
Oberstløytnant Sheppard, Ronon, Rodney,
alle som var på M2S-445 har testet positivt.
Hva det enn er, alle har fått det.
Vi går ut fra
at det fremmede patogenet fantes i laben,
kanskje som en del av et av Michaels eksperimenter.
Da bygningen ble ødelagt, ble det sluppet ut.
Det er en måned siden vi kom tilbake.
Hvis det ville kunne spre seg,
- hadde det gjort det nå. - Jeg vet det.
Dr. Beckett er ganske sikker på at det ikke er smittsomt.
Så hvorfor får vi ikke forlate rommene våre?
Du har sett hva som skjer med dr. Keller.
- Ja, men det skjer ikke med meg. - Ikke ennå.
Det kan være en rekke mulige grunner
til at det startet med dr. Keller, men det betyr ikke
at det ikke vil skje med resten av dere.
Det kan være et spørsmål om dager. Det kan være et spørsmål om timer.
Selv oberst Carter er satt i karantene.
Jeg vet det er vanskelig for deg å sitte på sidelinjen,
men det er det rette.
I mellomtiden, hva skal vi gjøre med Keller?
Vi vurderer fortsatt situasjonen.
Vi vet ikke hvordan patogenet forårsaker forandringene,
men vi har analysert prøven jeg tok.
Det er en biopolymer som likner polysakkarid,
men iblandet organisk-metalliske forbindelser.
For de uinnvidde, er du snill.
Det er som materialet insekter eller krepsdyr bruker til å lage skall.
Først er det mykt og bøyelig, så blir det hardt og læraktig,
til slutt herdes det til en utrolig tetthet,
som tåler varme, trykk og til og med stråling.
- Det er som et skipsskrog. - Ja.
Hva er det du sier?
Vi har alltid visst at skrømtskipene er organiske,
at de dyrkes snarere enn å bygges.
Vi har bare aldri sett det før.
Sier du at det vokser et kubeskip i det rommet?
Faktisk er det ikke lenger bare på det rommet.
Det ga ikke utslag på målerne våre,
men da vi visste hva vi så etter,
kalibrerte vi sensorene og klarte å finne det.
Det har trengt inn i vegger og gulv,
og omdanner materialet underveis.
Hvor langt har det spredt seg?
Det er gått ned tre etasjer allerede,
og festet seg på elektrisitetssystemet.
Den tapper strøm underveis.
Det ser ut til å ha økt veksten kraftig.
Hvordan stanser vi det?
Det er det vi prøver å finne ut.
Vi kan skru av strømmen. Det burde sinke det.
Hva er det som skjer?
Marie, hva er det som skjer?
Vi har fått ordre om øyeblikkelig evakuering.
Jeg er lei for det.
- Lot de henne bare ligge dere? - Jeg tror ikke de hadde noe valg.
Carson leter etter noe som kan hjelpe oss i Michaels database.
Det var vel Zelenkas idé å skru av strømmen?
Jeg vet ikke. Hvordan det?
Dette er latterlig. Vi må holde oss på rommene våre,
mens den nye fyren følger råd fra B-laget?
Hva er det, Rodney?
De tror det har festet seg på strømnettet
ved å spre seg tilfeldig gjennom vegger og gulv.
Hva om det strekker seg mot elektromagnetiske felt,
slik planter strekker seg mot sola?
Det vil bevege seg rett mot neste tilgjenglige strømkilde.
Der.
En av byens hovedledninger går under bygningen.
Så skru av strømmen der også.
Det har vi gjort allerede. Ledningen går rett inn i ZPM.
Det er som en ekspressfil.
Vi har stengt resten av trafikken,
men denne fortsetter som før.
Den kan bare stanses ved å skru av ZPM
og kutte strømmen til hele byen.
Jeg visste ikke at du hadde så god greie på strømnettet.
Det har jeg ikke. Jeg har snakket med Rodney.
Er det noe galt?
Patogenet ser ut til å ha en psykologisk effekt på verten.
Vi vet det kan påvirke dømmekraften,
kanskje lenge før det oppstår noen fysiske symptomer.
Ja, men han tar ikke feil når det gjelder dette.
Hvis det når hovedledningen,
vil det få tilgang til ubegrenset kraft.
- Hva vil skje da? - Veksten vil øke eksponentielt.
Siden vi har skrudd av strømmen, har vi ingen sensorer der,
så den eneste måten å få vite hvor langt den er kommet, er visuell inspeksjon.
Ja vel, sett sammen et team.
Jeg trenger svar. Hvordan dreper vi den greia?
Vi jobber med et virus
som kan være i stand til å ødelegge patogenet,
men det vil ikke fjerne selve biopolymeren.
Hva vil gjøre det?
På det nåværende tidspunkt aner jeg ikke.
Hovedledningen går bak denne veggen.
Vi kan gå inn her.
Sersjant, ta med mennene dine, del dere, og gjennomsøk korridorene.
Se etter alt som virker utenom det vanlige.
- Greit? - Ok.
Jeg går denne veien.
- Hold radiokontakt. - Ja vel.
Jeg tror jeg har funnet noe.
Det ser ut som Rodney hadde rett.
- Kjære vene. - Hva er det?
Det ser ut som det har festet seg til hovedledningen.
Jeg kommer.
Jeg skal se om jeg kan finne ut hvor mye strøm det tapper.
Kom igjen.
- Går det bra? - Jeg tror det.
- Ante ikke at jeg kunne bevege meg sånn. - Ikke jeg heller.
Det er mye verre enn vi trodde.
Det ser som en mindre hjernerystelse. Det burde gå bra.
Så det var ikke ille nok at den greia tar over basen.
Nå angriper den? Vi må sette en stopper for dette nå.
Det blir ikke lett.
Det har allerede tappet store mengder kraft.
- Vi burde skru av ZPM. - Det vil kanskje ikke være nok.
Vi kan sitte her i mørket i ukevis mens den vokser og vokser.
Jennifer må ut derfra.
Jeg ønsker også å redde dr. Keller,
- men vi har andre bekymringer nå. - Hvorfor angrep den Radek?
Fordi den så på ham som en trussel.
Det tyder på intelligens,
men så vidt vi vet, har det ingen hjerne.
Så du sier at det bruker henne.
Jeg sier at det trenger henne for å planlegge,
for å identifisere trusler og ta seg av dem.
Det kan forklare hvorfor hun hørte stemmer.
Organismen tar over en del av hjernen
og danner en egen bevissthet, som en spaltet personlighet.
Hvorfor skulle den ellers ha et menneske som vert?
Hvis vi får fjernet henne fra resten...
Resten blir sikkert som en livløs trestamme.
Dette er viruset jeg snakket om.
Det kalles bakteriofag
og burde i teorien kunne angripe og eliminere
patogenet i Jennifers blodomløp,
og hvis jeg har rett, vil det bryte forbindelsen.
- Hva er haken ved det? - Det er aldri blitt testet.
Vi skrudde på strømmen en kort stund for å ta en titt på bygningen.
Dette er første etasje, fem etasjer under isolatet.
Som dere ser er tilgangen nesten helt sperret,
men hvis dette skal gå, må noen komme seg inn
til dr. Keller og gi henne sprøyten.
Vi kan bruke transportøren til å få dem inn, men...
Men det gjenstår fortsatt 50 meters spissrotgang.
Og etter det som skjedde med dr. Zelenka...
- Vel, du forstår dilemmaet mitt. - Ja.
Hva?
Hvis dr. Keller virkelig er nøkkelen, finnes det en enklere løsning.
Vi trenger bare et par velrettede skudd mot isolatet.
Vent litt, snakker du om droner?
Skal du avfyre droner mot en av våre egne?
Jeg hadde ikke noe mål om
å drepe en underordnet før det var gått en uke,
men det eneste alternativet er å risikere andres liv for en løsning
som ikke engang er testet.
Ikke helt etter boka.
Så test det. Jeg har det samme.
- Jeg kan ta sprøyten med en gang. - Nei.
Jeg gjør det.
Remmer?
Beklager, men jeg regner med en kraftig reaksjon.
Flott.
Er du helt sikker på dette?
Husk at formelen kommer fra Michael,
så for alt vi vet, kan det...
Forvandle meg til et insekt? Det har skjedd før.
Nei, jeg skulle si at det kunne ta livet av deg.
- Bare gi meg sprøyten. - Ok.
Det vil gå noen minutter før det begynner å virke, så bare
- prøv å slappe av. - Ok, jeg skal... Jeg skal slappe av.
Carson, er det sant
at Lorne og noen av de andre begynner å få symptomer?
- Jeg er redd for det. - Herregud.
Hvordan det? Har du merket noe?
Hendene mine er veldig svette, munnen er veldig tørr.
Jeg har hjertebank.
Alt er som normalt, da.
- Hvordan føler du deg? - Jeg merker ingenting.
Jeg tror ikke engang...
Sheppard? Doktor.
- Jeg tror remmene var en god idé. - Det virker.
Hva er status?
Sykestua og enkelte andre viktige systemer
er koblet over på nødgeneratorer.
- Vi er klare. - Ja vel, skru av.
Hvor lenge vil dette fortsette, Carson?
Jeg er lei for det, Rodney. Jeg aner ikke.
Doktor.
Hjertet stanset. Ventiler. Få inn en defibrillator!
Forbered intubasjon. En, to, tre.
En, to, tre. En, to, tre.
Kom igjen. En, to, tre. En, to, tre.
Han er tilbake.
Hvordan klarte jeg meg?
- Er du sikker på at det virket? - Blodprøven er negativ.
Så vidt jeg kan se, er patogenet eliminert.
Bra jobbet.
Nå trenger vi bare noen som kan gå inn i isolatet.
- Jeg gjør det. - Jeg gjør det.
Jeg antar at det ikke krever spesielle medisinske kunnskaper.
Nei, egentlig ikke. Det er bare en injeksjon.
Da er ikke du førstevalget, med tanke på tilstanden din.
Derfor sa jeg at jeg gjør det.
Han stoler ikke på oss, fordi vi fortsatt er smittet.
Det kan kanskje være en fordel.
Da oberstløytnant Sheppard var infisert med Iratus-DNA,
kunne han gå rett inn svermen uten å bli angrepet.
Tror du at en som er infisert med patogenet
- har større sjanse for å komme fram? - Det er mulig.
- Jeg er inne. - Skru av strømmen til transportøren.
- Hvordan ser det ut? - Ikke så bra.
Det er overalt.
Reagerer det på ditt nærvær?
Egentlig ikke.
Greit, bare vær forsiktig.
- Hva skjedde? - Det virket.
De har sendt Ronon for å gi henne sprøyten.
- Når? - Han er akkurat kommet fram.
Jeg har intercom-forbindelse.
Ronon, hva er din status?
Det blir vanskeligere å bevege seg. Det er for mye av det.
Prøv å ikke gjøre noen brå eller truende bevegelser.
Jeg skal prøve å huske det.
Det var det.
Jeg kommer ikke lenger. Gangen er helt blokkert.
Hva vil dere jeg skal gjøre?
Jeg lager en åpning.
Ronon, vent! Eneste grunn til at du har kommet så langt,
er at den kan føle patogenet i blodomløpet ditt.
Den tror du er en venn.
- Hvis du skyter... - Har noen en bedre idé?
Hva er det du gjør?
Hvis jeg har rett, vil dette snart gå veldig, veldig galt.
- Du kan ikke. Vi er i karantene. - Jeg er kurert, husker du?
Det finnes ingen annen vei inn.
Når du begynner å skyte, må du være rask.
Takk for rådet.
Ronon?
Ronon, hva er din status?
- Ronon, kom inn! - Herregud.
- Hva har skjedd? - Vi har mistet kontakt.
Skru på strømmen igjen. Gi meg en linje til isolatet.
- Hva? Hvorfor det? - Bare gjør det.
Ja vel, du har en linje.
Dr. Keller, dette er oberstløytnant Sheppard. Hører du meg?
Jeg hører deg, men jeg er ikke dr. Keller lenger.
Hvem er du?
Jeg har ikke fått noen betegnelse. Jeg vil få en når jeg er ferdig.
- Hva med Ronon? - Mener du inntrengeren?
Han lever, for øyeblikket.
Han er uskadeliggjort. Jeg kan kjenne pulsen hans. Den er svak.
Det skal bare et lite trykk til.
Ja, men det vil du ikke gjøre, for han er en av dere, husker du?
Få henne til å fortsette å snakke.
- Hvor skal du? - Jeg skal få en slutt på dette.
Jennifer, dette er Carson.
Jeg har jo sagt at jeg ikke er Jennifer Keller lenger.
Du er stemmen hun hørte, delen som tok over sinnet hennes.
Dere kan ikke stanse meg. Jeg vil bli det jeg er ment å være.
Oberstløytnant Sheppard starter et dvergskip.
Gi meg en sikker linje.
- Sheppard, hva er det du gjør? - Jeg tar en liten snarvei.
Jeg hadde dessverre ikke tid til papirarbeidet.
Nå ser jeg det.
Det er overalt.
Dette kan bli vondt.
Oberstløytnant Sheppard, avlegg rapport.
Oberstløytnant Sheppard?
Oberstløytnant Sheppard, hva er din status?
Oberstløytnant Sheppard.
Jeg har hatt det bedre.
Hva skjedde?
Dere bør hente oss.
- Hvordan går det med Ronon? - Han har skadet strupehodet.
Han vil ikke kunne snakke på flere dager.
Jeg lurer på om noen vil merke forskjell.
Se hvem som er ute av isolatet.
- Fint å se deg. - Hvordan føler du deg?
- Det gjør bare vondt når jeg puster. - Jeg får dårlig samvittighet.
Det ser ut som min rekonvalesens blir mye lettere enn din.
Det gjør ikke noe. Nå har jeg to leger som passer på meg.
Nei, dessverre. Jeg reiser i ettermiddag.
Med mindre det oppstår en krise i løpet av den neste timen.
Det ville ikke overraske meg.
Hold deg unna trøbbel,
og vi ses snart.
- Lykke til, Carson. - Takk, John.
Velkommen tilbake, dr. Keller. Og, dr. Beckett,
- takk. - Ingen årsak, mr. Woolsey.
Før jeg kom hit,
snakket meg med mine overordnede på jorden.
De gikk gjennom rapporten min.
- Hva fortalte du dem? - Sannheten.
At jeg i løpet av mine tre første dager
krenket minst et dusin grunnleggende sikkerhetsprotokoller.
Så mange?
Jeg lot Beckett lede granskningen, til tross for hans tilstand
og det faktum at han teknisk sett ikke lenger er medlem av ekspedisjonen.
Jeg sendte Ronon for å sette sprøyten selv om han var infisert.
Jeg satte basen i fare
for å redde noen som kanskje var hinsides vår hjelp.
Men det var hun ikke, og vi fikk henne ut.
Hadde du fulgt reglene, ville hun vært død nå.
IOA er enige med deg.
De er villige til å la det ligge.
Så hva er problemet?
Det er en grunn til at reglene finnes.
Hvis jeg ikke kan stole på dem,
vet jeg ikke om jeg kan gjøre denne jobben.
Velkommen til Pegasus-galaksen.